Зелене світло ГМО
![](https://eutg.xyz/wp-content/uploads/2011/08/3112.jpg)
Перші два слова заголовка треба було б взяти в лапки, якби не одне «але»: трансгенні організми, про які йдеться, дійсно світяться зеленим світлом.
Героями дня стали милі собачки біглі: групі корейських генетиків із Сеульського університету на чолі з Бенч-Хун Лі вдалося вмонтувати в них ген, продукт якого — так званий удосконалений зелений флуоресцентний білок (eGFP) — викликає флуоресценцію тіла в ультрафіолетовому освітленні. Розробка унікальна сама по собі, але ще більш вражає закладена (у буквальному значенні) у собачок можливість вмикати й вимикати світло: за активність гена відповідає особлива, спеціально підібрана речовина — антибіотик доксициклін, концентрацію якого в організмі тварини можна регулювати природним чином, додаючи його в корм.
Нинішній удалий експеримент — продовження робіт 2009 року. Тоді, до речі, трансгенні собаки світилися червоним. Цуценята — подвійне диво: вони не тільки генетично модифіковані, а й клоновані. Чужий ген був уведений у нестатеві клітини — фібробласти зародків собаки, а вже ядра цих клітин — у яйцеклітини. Технологія як і раніше залишається надзвичайно складною: із 182 яйцеклітин виросло 139 ембріонів із «чужим» геном, 135 із них удалося підсадити дев’яти сурогатним матерям, три завагітніли, із трьох виношених цуценят вижив один… І — у що майже ніхто не вірив — клонована тварина природним чином народила чотирьох цуценят, у трьох із них в організмі містився чужорідний ген. Причому не просто містився, а й, як належить, світився зеленим!
Собаки-світлячки — не самоціль і навіть не гонитва за красою, як, наприклад, перші трансгенні тварини — світні акваріумні рибки даніо. Автори відкриття бачать його метою відпрацьовування методів регуляції активності генів людини, насамперед відповідальних за серйозні спадкоємні захворювання (хвороби Альцгеймера й Паркінсона). «Є 268 хвороб, які ділять люди й собаки. Створення тварин, які штучно демонструють такі симптоми, могло б допомогти в пошуку методів лікування хвороб у людей», — пояснює Бенч-Хун Лі.