Пірнімо в музей!
![](https://eutg.xyz/wp-content/uploads/2023/05/1901.jpg)
Розкрити таємниці чорноморських глибин дозволять високі технології.
Хочете провести екскурсію до затонулого в Чорному морі корабля, не виходячи з дому? Чи бажаєте пірнути до підводного об’єкта на батискафі? Все це можна здійснити після реалізації проекту «Віртуальний підводний морський музей», розробленого групою вчених миколаївського Національного університету кораблебудування (НУК) імені адмірала Макарова.
Артефакти на морському дні
Проект незвичайного музею в Чорному морі, безперечно, цікавий не тільки для України: про пошук, дослідження, сертифікацію та охорону затонулих об’єктів ідеться в останніх рішеннях ЮНЕСКО. Торік наша країна дістала статус учасниці конвенції з охорони підводної культурної спадщини.
— Кількість самих лише розвіданих об’єктів перевищує дві з половиною тисячі, — розповідає керівник проекту «Віртуальний підводний морський музей» Володимир Блінцов. — Вони лягали на чорноморський ґрунт протягом декількох тисячоліть і тепер становлять великий історичний інтерес. Наприклад, торік була виявлена та обстежена давня візантійська бойова галера ІХ—Х століть типу «лібурн». Світова наукова спільнота визнала цю знахідку найбільш значущою подією в підводній археології за останні 100 років. Судно добре збереглося, хоча затонуло понад 1200 років тому. А все тому, що Чорне море, єдине на планеті, має унікальні природні властивості: його сірководневий шар є природним консервантом для всього, що в нього потрапляє.
В ідеалі музей повинен охоплювати всю акваторію Чорного моря: і українські прибережні води, і шельф інших країн регіону. Це тисячі об’єктів, які розташовані на глибині від декількох десятків до сотень метрів. Причому зі зростанням популярності дайвінгу частина з них уже піддалася варварському розграбуванню.
Як розповів професор Блінцов, у проекті передбачається кілька способів підходу до майбутніх експонатів. Перша частина музею — морська, що припускає реальну подорож людей до затонулих об’єктів. Для туристів і для вчених-істориків ступінь доступу буде різним. Друга частина — віртуальна.
До скарбів Чорного моря — на батискафі
Курортникам давно набрид пасивний відпочинок на пляжі, прогулянки на яхті й навіть активний екстрим на всіляких водно-повітряних атракціонах. Пізнавальну, інтелектуальну складову у канікулярно-відпускні розваги внесе морська частина майбутнього музею. Дайвер-екскурсії до унікальних об’єктів, яких ще чимало навіть на невеликій глибині, можуть бути новим стимулом для розвитку вітчизняного туризму.
Традиційним способом подорожі на морське дно є й батискаф-екскурсії. Тим більше що технічно це не дуже складно. Підводні апарати для таких потреб, із глибиною занурення до сотні метрів, давно вже існують у світі. Є вони й в Україні. Проектувати їх може й миколаївський Національний університет кораблебудування.
Морську частину музею доповнюють роботизовані та акваріумні екскурсії. У море до затонулого об’єкта виходить судно з туристами або вченими, на його борту розташований апарат-робот для занурень — такі вже розроблені й побудовані в НУК. Робота спускають із судна, і він передає на борт «картинку» з морського дна. Саме за допомогою такого апарата й виявлено ту візантійську галеру. Технології миколаївських учених дозволяють роботам працювати на глибинах шельфу 500—600 метрів.
Підготовчі роботи для акваріумних екскурсій зараз уже ведуться в порту Балаклава. Будується штучна водойма, у неї занурюють робота, тільки цього разу маленького, портативного. Туристи спостерігають за ним через умонтований у стінку акваріума величезний ілюмінатор, апаратом можна управляти звичайним дистанційним пультом. Крім того, на дні акваріума за допомогою макетів імітується будь-яка ділянка морського дна із фрагментами затонулих кораблів.
Віртуальний загублений світ
Друга, віртуальна частина підводного музею припускає два варіанти «екскурсій». Перший — це відпрацьована ідея інтернет-туру — віртуальне відвідування музейних залів, перегляд фотографій, документів, відеозаписів і текстів, яка добре зарекомендувала себе в «сухопутних» музеях. І у віртуальному підводному музеї буде декілька «експозицій», які представляють найцінніші об’єкти. Наприклад, теплохід «Ленін», що затонув у 1941 році. Відвідувачі побачать матеріали про будівництво цього судна, його участь у Другій світовій війні й загибель. Інший приклад: ідеально збережене вітрильне судно середини ХІХ століття, яке брало участь у Кримській війні, перебуває на глибині 84 метрів біля Севастополя. Зараз там працюють археологи. Звичайно, попереду велика робота з обстеження затонулих об’єктів, зйомка відеосюжетів, складання історичних і технічних довідок. Але це надзвичайно цікавий і перспективний напрям, у чому вже переконалися НУКівці, які працювали з декількома суднами, що затонули в українських водах.
Ще варіант — віртуальна інтерактивна екскурсія до підводних скарбів, особиста участь «відвідувача» в огляді й вивченні затонулих об’єктів. Віртуальний доступ через інтернет-канали до артефактів, обстеження їх за допомогою підводних роботів, установлених на дні моря, відбувається в реальному масштабі часу.
Ця частина підводного музею найцікавіша, але й найбільш наукомістка, технічно складна. «Опуститися» під воду можна в декілька способів. Наприклад, за допомогою плавального буя й далі — через супутникову антену в інтернет-канал. Портативний дистанційно керований робот, пов’язаний із буєм, занурюється безпосередньо в районі затонулого об’єкта. Апарат може переміщатися за бажанням відвідувача — як у звичайній комп’ютерній грі. Адже затонулі судна бувають досить великими, і з однієї точки весь корабель не видно, тим більше не можна зазирнути в трюми або інші суднові приміщення.
Для технічного і юридичного супроводу проекту організатори мають намір створити й спеціальну інфраструктуру. Учені вже знайшли рішення, які ґрунтуються на нових принципах побудови підводних комунікацій, що дозволяють ефективно, у реальному часі, управляти підводними роботами, а через них одержувати доступ до затонулих об’єктів.
Нові обрії
Робота над проектом підводного музею дала поштовх розвитку підводної техніки й технологій у цілому. Вони використовуються для вирішення багатьох завдань — екологічних, природоохоронних і навіть антитерористичних. Однак сьогодні найважливішим напрямком учені вважають історичний: відгородити культурні цінності від розграбування давно необхідно, тому в проекті музею передбачена система сигналізації, яка не дозволить непрошеним гостям проникнути до затонулих об’єктів.
Технічних же обмежень для створення підводного музею нема, говорить професор Блінцов. Реалізувати проект можна в кілька етапів. Зараз фінансується перша фаза — пілотний проект, розрахований на три роки. Сума, за оцінками фахівців, залежить від кількості експонатів і сервісу доступу. Дорогі, але ефективні гідроакустичні комунікації між підводними й надводними об’єктами коштують кілька сотень тисяч євро. Інші канали зв’язку дешевші. Технічна «начинка» поки є в одному або декількох екземплярах. А одиничне виробництво, як відомо, найдорожче, тому серійність продукції різко знизить собівартість. Вселяє впевненість у здійсненні задуманого й те, що організаційні та фінансові питання для включення цього проекту в програму Чорноморського співробітництва ЄС уже узгоджуються. Підводним музеєм уже зацікавилася Туреччина, опрацьовується можливість його співфінансування.
Володимир Блінцов
Доктор технічних наук, професор, заслужений діяч науки і техніки України, академік Академії наук суднобудування України, Міжнародної академії морських наук, технологій та інновацій, проректор із наукової роботи НУК, завідувач кафедри електрообладнання суден та інформаційної безпеки.
До речі
Схоже, знайдено легендарну Атлантиду. Своє відкриття британський військово-морський інженер Берні Бемфорд зробив, не запливаючи далеко, просто сидячи за комп’ютером, за допомогою програми Google Ocean, яка використовує комбінацію знімків із супутників та новітні дані морських досліджень.
Азоро-Гібралтарський район уважається неспокійним: землетруси, аномальне магнітне поле й висока густина теплових потоків із надр планети. Його дослідження виявили ознаки часткового просування Африканської плити під Іберійську мікроплиту, що є частиною Євразійської. У результаті такого зрушення, упевнені російські вчені, колись загинула Атлантида.
Бемфорд виявив загадковий об’єкт саме в цьому районі, недалеко від Канарських островів (даємо точні координати : 31 градус 15 хвилин 15,53 секунди північної широти, 24 градуси 15 хвилин 15,30 секунди західної довготи). Рельєф океанського дна в цьому місці дуже нагадує схему сучасних міст. Глибина тут більше 5,5 тисячі метрів, а до західного узбережжя Африки — 990 км.